Ja, den veckan, eller nästa...
..skulle fungera för oss, Henry.
Det vore jättetrevligt att få träffas.
Livvie?
Hon blir förtjust.
Ja, vi säger så här.
Säg bara till när du vet, okej?
Ja, för länge.
Okej. Hej.
Livvie?
Klar att gå till stranden?
Livvie.
Är du där älskling?
Ett ögonblick.
Du kan aldrig gissa.
Det var Henry.
Henry Adams som ringde.
Han gör Troilus på nationalteatern, stackars krake,
och han funderar på att hälsa på när det tar slut.
Fantastiskt. Vi har inte träffat honom på åratal.
Ja, det sa han också.
Ska vi ge oss iväg då?
Är det inte för gropigt?
Nej, det är bra.
När du har kokat ner såsen och den är het och smaklig,
det är då du lägger i räkan.
Koka i två minuter, inte en sekund längre.
Hörde du det, Archie?
I med räkan, Två minuter. Inte längre.
Säkert att du kommer ihåg det?
Ska jag skriva ned det?
Jag har det här uppe. Var inte orolig.
Du måste göra det här rätt.
Jag tror jag ska stanna och laga den själv.
På det viset blir det inga misstag.
Aldrig. Så var inte uppgörelsen.
Var det ett skott?
Jag tror det kom från stranden.
Olivia? Precious.
Vi kommer. - Liv, vad har hänt?
Jag vet inte.
Bob sa att han såg någon,
en man, i skogen.
Sedan smällde det.
Jag tror han har blivit skjuten, Archie...
Jag tror han kan vara död.
Ring polisen. Följ sedan Liv tillbaka till huset. okej?
Oavsett vad som händer idag Madeleine,
så får jag inte missa mitt läkarbesök i kväll.
Ja. Det är väl det sista?
Ja, det stora.
Borde äntligen få klartecken för att få flyga hem.
Om allt funkar, kanske jag hinner vara med på frågesporten
på Snooty Fox nästa vecka.
Då blir killarna glada.
De har förlorat tre gånger på raken medan jag varit här.
Och var är brottsplatsen?
Där inne.
Jag tror jag ska...
Vet du, så länge jag levat på ön,
har inte en enda insekt krupit upp på benen och bitit mig.
Men de är ena envisa rackare, de där leddjuren och spindlarna.
En kackerlacka kan leva i en vecka
sedan man huggit huvudet av den. Visste du det?
Kan vi gå nu?
Ja, men jag kanske...
Allt tar så lång tid med dig. Visste du det?
Jag går före, okej?
Förlåt, jag kan smörja på mig på vägen.
Bra.
Sir!
Godmiddag, JP, Ruby.
Godmiddag, kommissarie Parker.
Du har missat en bit.
Precis på näsan.
Alltid näsan.
Och vem är offret?
Robert Garwood, 54 år.
Han har bott på Saint Marie sedan 2009.
Han och hans fru Olivia skulle ta sin vanliga simtur strax efter tio,
när Mr Garwood tydligen såg en man smyga bland träden.
Och det var då skottet avlossades
och offret föll till marken.
Och frun då, Olivia,
såg hon angriparen?
Nej, sir. Hon kan inte se.
Blind.
Hörde man något? Sa skytten nånting?
Enligt offrets fru, nej.
Mördaren tycks ha hållit sig på avstånd.
Kom dit, avlossade det dödande skottet
och försvann sedan in i skogen.
Och skottet, avlossat från det avståndet,
rakt genom hjärtat -
otroligt precist.
Ett snabbt och brutalt mord.
Och det var planerat.
Vi måste söka igenom skogen. - Ja, inspektörn.
Och jag såg några hur längre ner på vägen.
Kan ni fråga om de märkte nåt misstänkt i morse?
Ska bli, sir.
Kan du söka igenom offrets saker
och se om det ger något?
Javisst. - Jag ska prata med vårt vittne.
Det här är Olivia och Precious.
Kriminalkommissarie Parker.
Godmiddag. Är du Olivia Reeves?
Ja.
Olivia Reeves - den berömda skådespelerskan?
Jag var tidigare en berömd skådespelerska.
Jag har varit pensionerad i många år nu.
Om jag får säga det, så är det en ära att få träffa dig.
Ledsen att det är under såna tragiska omständigneter.
Och...
Archie, du är Mr Garwoods son, inte sant?
Ja. - Och Miss...?
Abellard. Precious Abellard.
Jag kör taxin.
Och Precious har blivit en god vän under åren.
Och ni två var i huset när skottet avlossades?
Det var vi.
Och Miss Reeves... - Kalla mig Olivia.
Olivia...
..du var ensam på stranden med Mr Garwood
när skottet avlossades? - Ja.
Och han sa visst att han såg nån, en man, som smög i skogen?
Det stämmer.
Vi hade simmat och höll på att torka oss.
När Robert upptäckte någon
och i samma ögonblick hördes en smäll.
Och den hördes från skogen?
Ja, det är jag säker på.
När jag hörde Bob falla till marken,
så tänkte jag bara på att ta mig tillbaka hit och ringa efter hjälp.
Det var då vi fann Olivia.
Olivia. - Precious.
Vi kommer.
Och ni två såg ingen annan springa från stranden?
Ingen.
Kan ni tänka er nån som skulle vilja göra det här mot Mr Garwood?
Naturligtvis inte. Pappa var inte nån brottsling.
Han var inte i några svårigheter.
Miss Reeves? Håller du inte med?
Robert och jag hade glidit isär under ett antal år.
Jag kände att det fanns saker han inte berättade för mig.
Vad då för saker?
Han åkte bort utan mig.
Träffade folk.
Det var som om han höll på med nånting.
Jag förstår att det här är svårt för er alla.
Jag ska lämna er ensamma.
Ursäktar ni om jag ser mig omkring?
Naturligtvis.
Jag kan inte tro att jag nyss träffat Olivia Reeves.
Min mamma kommer att bli så avundsjuk.
Var hon en bra skådespelerska?
En bra skådespelerska?
Ja, hon var fantastisk. Mycket respekterad.
Hon gjorde allt, teater, film, TV.
Ja, offrets dator och surfplatta.
Jag ska gå igenom dem på stationen.
En mobiltelefon också.
Tack.
Ser ut som om Olivia och Robert hade skilda sovrum.
Hon sa att de glidit ifrån varandra de senaste åren.
Se på den här regeln.
Den har nyligen satts dit.
Ja, men varför?
Vem försökte Olivia hålla ute?
Sir? Inspektörn?
Jag tror jag hittat något.
Jo, jag talade med ett äldre par
som bor knappt en kilometer neråt vägen,
och de sa att ambulansen kom till den här adressen för några månader sedan.
Sa de varför?
Jag fick Anton att ringa dem som hade det arbetspasset
och de minns händelsen tydligt.
Olivia Reeves ringde
för att hon ätit en del manchineel-frukt
Tack. - Manchineel?
Den växer nere vid stranden.
Frukten är giftig.
Hela trädet är giftigt.
Miss Reeves kördes in till akuten
för att magpumpas.
Kan man dö av den?
Det kan man, men då måste man få i sig stora mängder.
Och Miss Reeves, var ju inte så ung, så hon löpte större risk.
Stackars Olivia.
Men det intressanta är, sir,
Ambulansvårdarna sa
att medan Olivia bars in i ambulansen,
ville hon inte ha nåt att göra med sin man,
och sa att han skulle hålla sig undan.
Låt mig följa med till sjukhuset.
Kom inte nära mig, efter det som hänt.
Hon skrek.
Jag vet precis vad jag säger.
Hon agerade som om allt var hans fel.
Enligt ambulanspersonalen den dagen,
var du mycket arg på Mr Garwood för det.
De sa att du anklagade honom för att du förgiftats.
Struntprat. Jag var arg, ja -
på mig själv, för att jag var så förbannat oförsiktig.
Bob hade inget med det att göra,
han råkade bara vara den som fick skit för det.
Den här ön...
..sätter verkligen krokben för enemellanåt.
Ja.
Så är det.
Tycker du inte om Saint Marie?
Låt oss säga att jag verkligen ser fram emot att resa hem.
Jo, Miss Reeves,
det är inte bara den där incidenten vi upptäckt.
Det är också regeln på din sovrumsdörr -
som ser ut att ha kommit dit nyss.
Tror du att jag var rädd för att Bob utgjorde nån sorts hot mot mig?
Gjorde han det?
Nej, kommissarie Parker, nej..
Jag lät sätta dit den sedan han flyttat till det andra rummet.
Jag har varit blind i 15 år
men den där känslan av sårbarhet man kan ha...
..den kan komma krypande.
Tyvärr var jag tvungen att fråga.
Det låter verkligen som att hon talar sanning.
Ja, men du sa att hon var en bra skådespelerska,
så hon kan ljuga.
Visst kan hon det.
Och det är nåt konstigt med det där äktenskapet.
Regeln på dörren och förgiftningsincidenten -
och sedan ligger han på stranden med en kula i hjärtat.
Kan det bara vara en slump?
Och samtidigt, tror vi verkligen att en 73-årig blind kvinna
skulle kunna skjuta sin man med sån precision?
Men, vi sökte noga igenom skogen runt brottsplatsen.
Och de enda fotspåren vi fann
var från offret och de tre vittnena.
Och ingen av grannarna såg eller hörde nån misstänkt.
Okej, så vi har inga som helst konkreta bevis
för att det fanns nån annan på eller vid stranden i morse,
när Robert Garwood blev skjuten?
Förutom Olivia Reeves.
Det är läkarbesöket. Bäst att jag snor mig på.
Ja...
vi får se vad obduktionsprotokollet och ballistiska rapporten visar i morgon
Och så måste vi göra en bakgrundskoll av offret
och de som stod nära honom.
Inspektörn, JP, nån som vill ha en drink på Catherines bar?
Jag kan inte, jag har inspektörs-tentan i morgon.
Så det är bäst att jag pluggar in i det sista.
Oj, det hade jag glömt.
Bäst att du blir godkänd JP, annars blir jag mycket besviken.
Det var uppmuntrande, Ruby, tackar.
Ingen orsak.
Jo, medan jag kommer ihåg det,
JP, Ruby, ni kanske kan tar er ner till hamnen i morgon?
Det finns en möjlighet att någon var ute med en båt
nära brottsplatsen vid tiden för skjutningen -
och i så fall kanske de kan bekräfta
huruvida Olivia var ensam eller inte, på stranden med Robert i morse.
Godmorgon, polismästarn.
Sitt ner, konstapel Hooper.
Du har två timmar och 30 minuter på dig att skriva färdigt.
Om du behöver en paus för att gå på toa,
måste du meddela examinatorn.
Ja.
Ursäkta, och det är...?
Jag.
Ja, naturligtvis.
Du kan börja...
..nu.
Ja, tack för att du ville prata med mig.
Tack.
Morrn, kommissarien. Hur var aftonen?
Bra, tack.
Jättebra faktiskt.
Jag har fått klartecken vad gäller ven-trombosen.
Och det betyder att jag får flyga tillbaka till England.
Men inte förrän vi löst fallet föratås, men...
men, ja, äntligen kan jag få resa hem.
Härligt. - Ja.
Och du är säkert en av dem som är glad att bli av med mig
och mina...
egenheter.
Nej, det har varit en mycket...
intressant upplevelse.
Verkligen.
Ett bra sätt att beskriva det.
För oss båda. - Ja.
Jag skulle vilja göra nånting, för allihop,
som tack för att ni stått ut med mig de senaste veckorna,
så kanske ett party med drinkar hemma hos mig,
om du är ledig i kväll? - Ja, jag tror det.
Fint. Jag ska bjuda de andra.
Coolt. - Toppen.
Innan dess har vi jobb att göra.
Så...
för det första hade jag ett givande samtal med labbet.
De säger att kulan vi hittade i offrets kropp
avlossades på ett avstånd av 6 meter.
Det borde betyda att vi kan utesluta Olivia Reeves som mördaren, för...
att en blind kvinna skulle avlossa en pistol
på 6 meters avstånd
och träffa målet i hjärtat med ett enda skott, är...
Så gott som omöjligt.
Exakt.
Men om det inte är hon, vem är då vår mördare?
Och dessutom, hur kan nån lyckas försvinna,
från brottsplatsen utan att lämna minsta spår efter sig?
Jag har tittat på offrets bakgrund.
Innan han flyttade hit, arbetade Robert Garwood som skådespelare.
Men han hade inte många jobb.
Han träffade Olivia
då han arbetade med henne i en pjäs i London, 1993.
Ja, och åtta år senare
fick hon en diagnos på en sällsynt ögonsjukdom.
Robert finns inte i något brottsregister
men en som står honom nära, gör det.
Hans son, Archie.
11 olika förseelser. Fylla och störande av ordning, grov misshandel...
Jag har talat med hans övervakare.
Hon sa att han hatade sin pappa.
När Bob och jag först träffades,
var han fortfarande ihop med sin dåvarande fästmö.
Hon hade just fått Archie.
Allt var en enda röra.
Jag borde förstått bättre, men det är lättare sagt än gjort
när man blivit kär i någon.
Så Archie blev uppfostrad av sin mor?
Ja.
Bob var aldrig intresserad av att vara pappa.
Han var alldeles för upptagen av sig själv.
Så Archie såg inte mycket av honom då?
Var inte tillsammans med honom?
Mycket sällan.
Sånt är påfrestande för en pojke.
Archie kunde aldrig bestämma sig för nånting.
Skolan, jobbet, vänner, släktingar.
Hans grundinställning var destruktiv.
Om ni ska gå igenom mina misslyckanden i livet,
skulle jag vilja vara med på det, om ingen har nåt emot det.
Det är inte det vi gör, Archie.
Och jag antar att,
eftersom det är min dysfunktionella barndom ni diskuterar,
så undrar ni förstås om jag dödade pappa?
Vi försöker bara få en bild av din pappas privata förbindelser.
Det tolkar jag som ett ja.
För sex veckor sedan, när jag kom hit,
var enda syftet att lösa en del problem mellan pappa och mig.
Och det gick framåt.
Äntligen blev vi överens,
och njöt av varandras sällskap.
Och det är det enda jag alltid önskat.
Så säg mig,
varför skulle jag döda honom
just när vi började få ordning på vårt förhållande?
Var du med båten i närheten av Floral Cove?
Inte igår.
Men dagen före, men det nappade inte.
Så jag tänkte pröva en annan plats, längre österut.
Tyvärr kan jag inte hjälpa till så mycket.
Det är okej, Mr Gerard.
Och om du hör nåt annat, så vet du var vi finns.
Var lugn, konstapeln. Då kommer jag direkt.
Jösses, JP, jag har tänkt på dig hela morgonen -
och skickat bara bra vibrationer.
Och hur gick det?
Det var svårt.
Riktigt jobbigt.
Och så satt din farbror och stirrade på mig hela tiden,
som om jag tänkte fuska eller nåt.
Han kanske försökte psyka mig för att förvirra mig.
Inte vet jag.
Vet du, jag har en känsla inom mig
att du lyckas bra med det här, JP.
Och när jag får den känslan inom mig, har jag alltid rätt.
Inspektör Hooper.
Och hur går det här då?
Jag har pratat med alla fiskarna
och ingen har sett nånting.
Finns det inga andra uppgifter alls i systemet?
Inte som jag kan hitta.
Vi får fråga JP, han har varit här längst.
Vad då, inspektörn?
Det kanske finns en tänkbar ledtråd
om vi får reda på varifrån angriparen fått tag på vapnet.
Den ende vi känner till som har handlat med handeldvapen
är en man som heter Darrius Powell...
Darrius. Om nån är ett kräk, så är det han.
Men han sitter inne igen.
Men jag kan hälsa på honom i morgon,
för att höra om nån annan har tagit över.
Det vore fint, JP. Tack.
Och du då, sir?
Hur går det här?
Några större genombrott?
Dessvärre inte, Ruby.
Vi är lika förundrade som vi var i morse.
Den enda personen vi kan placera på stranden vid tiden för mordet...
Är Olivia Reeves. - Ja.
Miss Reeves, eller hur?
Vem är det?
Du känner inte mig, men...
men jag vet en del om dig.
Vad du gjorde.
Nere på den där stranden i går morse.
Vad är det här? Vem är du?
Jag var i min båt.
Några hundra meter ut på havet.
Jag såg dig gräla med din man.
Du beskyller mig för allting.
Sen såg jag dig ta fram pistolen ur din väska...
Var i helvete har du fått tag på den där?
..och så såg jag dig skjuta....
..och sköt ihjäl honom.
Kommer du, Liv? Middagen är klar.
Kommer.
Inte här.
Inte nu.
Vi ses på stranden om en timme.
Ja...
Ta själva.
Vi har chips, ost- och tomatsmörgåsar och minikorvar.
Det var bäst att täcka över det
så inga främmande kroppar tar sig in.
Främmande kroppar, sir?
Ja, sand, insekter eller båda delarna.
Jag tog också med ett bidrag.
Accra.
Stekta fiskkakor.
En specialitet från trakten.
Härligt. Tack.
Kan du värma dem i ugnen åt mig? - Visst.
Vet inte hur det är med er, men jag är hungrig.
Om ni bara kunde täcka över allt ordentligt
när ni tagit något, vore det jättebra. Bara för säkerhets skull.
Ja, sir.
Sandwiches serverade med korvar -
så väldigt...
engelskt.
Polismästarn, vilken överraskning.
Farbror Selly. - Selwyn.
Jag trodde faktiskt inte att du skulle komma.
Jag skulle inte vilja missa ditt avskedsparty, kommissarien.
Aldrig i livet.
Ja, så snart fallet är löst
så blir du fri mig.
Och närmare bestämt, hur lång tid kan det ta?
Bara så jag vet.
Vi har bara en tänkbar misstänkt.
Men hon är blind, så vi tror inte att hon kan ha gjort det.
Så ni har inga riktiga misstänkta alls?
Polisen har redan frågat runt
och jag sa inte ett ord.
Du hade nog en anledning att göra det du gjorde...
och jag behöver inte veta det.
Men jag tror att om jag håller tyst för din skull
så måste det väl vara värt nånting.
Hur mycket?
10,000, och att ditt felsteg
stannar mellan dig och mig.
Okej, men du kan inte komma och begära mer.
Det här är en engångsbetalning.
för du ska veta att jag fortfarande har den där pistolen,
och jag är inte rädd att använda den.
Vi tycks ha en överenskommelse.
Han kanske inte ens har rättat provet ännu.
Eller också har han det, och du blev underkänd
och så vill han inte förstöra partyt med att berätta det.
Jag skojade bara, JP.
Du är så paranoid.
Jag har gjort dem särskilt milda åt dig.
Ja. - Jag vet hur du lider.
Jag gillar de här.
Neville, ät den bara.
Oj, den var kryddig.
Den är kryddig, och stark.
Jag kryddade dem nästan inte alls.
Sir, jag har kommit fram till att det nu är dags att dansa.
Jag är ingen vidare dansör, Ruby.
Inte JP heller, så du är i gott sällskap.
Din hals är väldigt röd och flammig.
Jag åt av den starka maten sir. Då blir det så här.
Det ordnar sig.
Inspektörn, vi dansar.
Kom nu, Catherine. Och du, inspektörn.
Ge mig telefonen.
Farbror Selly, kan du ta en bild av oss?
Ja.
Är du okej?
Du har suttit ensam här ett bra tag nu.
Väntar bara på att antihistaminerna ska börja verka.
Jag är fortfarande röd och flammig.
Det märks knappast.
Jag tror jag är lite berusad, DS Dumas.
Det är troligen rommen.
Den är ganska stark här.
Jag stannar aldrig uppe sent och dricker rom hemma.
Eller dansar till reggaemusik på sandstränder.
Varför inte det?
För att mitt liv, Madeleine, är ganska tråkigt.
Rejält tråkigt faktiskt.
Om man har problem som jag har,
så är det enklare att vara försiktig hela tiden.
Tills man ägnar varenda dag åt att undvika...
..allting, faktiskt.
Det här är första gången jag är utomlands sedan jag var tonåring.
Är du lycklig med att leva så?
Ärligt?
Förr var jag det.
Det var jag.
Eller jag trodde åtminstone det.
På sistone har jag börjat oroa mig för att vakna upp när jag blir 90
och ångra varenda sekund av det jag gjort av mitt liv.
Inspektörn, taxin är här.
Jag tror att din taxi kan vara här.
Menar du det?
Ha en bra natt, och...
..tack för partyt. -Tack.
Morrn. - Morrn, JP, Madeleine.
Morrn, sir. - JP har varit i fängelset på morgonen.
Pratade du med din kontakt? - Ja, sir.
För några veckor sedan, sa Darrius att han hört
att en kvinna hade frågat runt var hon kunde få tag på en pistol.
men Darrius kunde inte hjälpa till.
Så hon fick en kontakt att gå till på Guadeloupe.
Så vår mördare kan ha åkt till Guadeloupe för att få tag på ett vapen?
Ett steg före dig, sir. Vi var in på immigrationskontoret
och fick en lista på alla som rest
härifrån till Guadeloupe de senaste sex veckorna.
Bra jobbat.
Morrn, sir. - Morrn, Ruby.
Offrets ekonomiska redovisning har kommit.
För åtta månader sedan, skrevs Olivias och Roberts konton över på Miss Reeves,
och sedan dess betalar hon ett mindre månatligt underhåll till Robert.
Det är väl en del av deras gradvisa separation.
Men man undrar verkligen.
Skilda sovrum, skilda bankkonton.
Förhållandet var ju över - så varför var han kvar där?
Sir?
Precious Abellard tog niofärjan över till Guadeloupe för fyra veckor sedan.
Och återvände en timme och en kvart senare.
Det var en snabb vända. - Ja.
Bevismässigt är det bara indicier.
Men kanske tillräckligt för en husrannsakningsorder.
Vad tror ni att jag gömmer här?
Miss Abellard, kan du berätta varför du reste till Guadeloupe
den 23:e i förra månaden?
Jag tog med en kund dit, och lämnade honom där.
Ja, men vi vet att det är lögn.
Vi har hört med din chef och han sa att du ringde dig sjuk den dagen.
Det var ingen taxifärja du tog.
Dags att stiga åt sidan Miss Abellard.
Kan jag få nycklarna till din bil?
Ja, naturligtvis.
Det här är en revolver.
På vårt lab kommer de att kunna räkna ut
om kulan som dödade Robert kom från just det här vapnet.
När du nu vet det,
är det då något du vill berätta för oss?
Det är vapnet som Mr Garwood blev skjuten med.
Men det var inte jag som sköt.
Okej.
Vem var det då?
Miss Reeves.
Varför hittade vi det då i din taxi?
Den morgonen på stranden, efter att hon skjutit honom,
gav hon det till mig och bad mig gömma det.
Snälla du. - Okej.
Hon var rädd.
För sin man?
Var han våldsam mot henne?
Inte våldsam. Grym.
Han plågade henne, utnyttjade att hon var blind.
Förgiftade henne. - Så ni känner till det?
Det började spåra ur. Hon var livrädd, så...
Så hon bad dig att skaffa en pistol åt henne.
Jag trodde att hon aldrig skulle behöva använda den.
Vi måste arrestera Olivia Reeves.
Allt är där, jag lovar.
Väntar du nån? - Nej då.
Du har lurat mig.
Du har satt dit mig.
Nej, det har jag inte. Vad är det som pågår?
Det är polisen.
Hej.
Jag är kriminalkommissarie Neville Parker. Och du är...?
Han heter Finlay Gerard, sir. Han är fiskare.
Du sa att du inte visste nåt om skjutningen häromdagen,
så varför är du här nu, Finlay?
Jag bara visa mitt deltagande.
Visst är det så?
Vad finns i kuvertet, Mr Gerard?
Det är ingenting.
Då gör det väl inget om vi tar en titt på det?
Håll undan, okej?
Okej.
Gör inget dumt nu Mr Gerard.
Vad är det som händer? - Det är okej, Miss Reeves.
Ni får inte ta mina pengar. Då dödar jag er.
DS Dumas, ta ett steg tillbaka och ge Mr Gerard lite utrymme.
Jag tror jag kan det här, sir.
Du är ju en riktig superhjälte.
Finlay Gerard, vi arresterar dig för att ha hotat en polis
och hindrat utredningen.
Tyvärr måste vi ta med dig till stationen, Miss Reeves.
Vi vet att det var du som sköt Robert.
En sak jag inte förstod i det här fallet
var varför Robert inte bara lämnat dig.
Som du själv erkänt, hade ni kommit längre ifrån varandra de senaste åren.
Levde skilda liv.
Det enda som höll honom kvar här
var väl det månatliga underhållet du betalade?
Men nu tror jag att jag vet.
Robert kunde inte lämna dig,
för han hade ingenstans att ta vägen.
Det fanns inget liv för honom i UK.
Hans karriär hade tagit slut för många år sedan.
Om den överhuvudtaget hade börjat nån gång.
Det sägs att skådespeleri är ett hårt jobb,
och det stämmer.
Bob var fantastisk.
Men det kom aldrig för honom.
Det stora genombrottet kom aldrig.
Och han kom aldrig över det?
Han dolde besvikelsen i mågna år.
Ägnade sig åt att vara min make.
Ingen lätt uppgift, ens innan jag förlorade synen.
Men problemet med att dölja på såna känslor
är att de aldrig riktigt försvinner.
De förvärras och blir till något mörkare.
Förbittring?
Var det därför han började behandla dig som han gjorde?
Den morgonen, på stranden, då vi skulle simma...
Ska vi ge oss iväg då?
..vid den tiden var han så nyckfull.
Jag tog med mig revolvern överallt,
..och så...
när vi var i vattnet.
Det är för mycket vågor, Bob. Jag vill tillbaka till stranden.
Nej, det är inte så illa.
Robert insisterade på att vi skulle längre ut.
Och så lämnade han mig bara.
Jag vet inte hur långt ut vi var -
100 meter, kanske mer.
Men jag tappade orienteringen.
Vilse.
Jag hittade inte tillbaka.
Jag ropade att han skulle hjälpa mig.
Bob.
..men han svarade inte.
Han lämnade mig där att drunkna.
Jag var så rädd.
Men plötsligt, tack och lov,
kände jag något under fötterna -
..bottnen.
Och jag lyckades ta mig upp på stranden.
Jag sa ju att det skulle gå bra.
Och då förstod jag...
att Bob önskade livet ur mig,
och om jag inte gjorde något för att stoppa honom,
så skulle han sett till att det blev så.
Så jag tog pistolen.
Du lämnade mig ute i vattnet.
Du visste att det var för stora vågor.
Vari helvete har du fått tag på den där?
Jag gick fram till honom...
Du lämnade mig att drunkna.
Håll käften.
Du beter dig som en galen gammal kärring.
..och sköt honom.
Vänta lite. Gick du fram till honom?
Hur nära då? - Så nära jag kunde.
Så att jag kunde känna honom framför mig.
Men vi har ballistikernas rapport,
som säger att skottet avlossades från 6 meter.
Då har de fel.
Mr Garwood såg en man smyga bland träden.
Resultaten visar att kulan som hittades i offrets kropp
avlossades på ett avstånd av 6 meter.
Sir? Jag har tagit Finlay Gerards redogörelse
och han bekräftar det som Olivia Reeves berättade.
Tack, Ruby.
Det finns inte några konkreta bevis för att det fanns nån annan
på eller i närheten av stranden då Robert Garwood blev skjuten.
Rapporten måste ha rätt.
OK. JP?
Kan du jaga på labbet
om resultaten av revolvern vi hittade i Precious Abellards taxi?
Ska bli, sir. - Vad funderar du på?
Jag är inte säker än, Madeleine,
men det är en betydande skillnad
mellan vad vår misstänkta mördare säger,
och de hårda bevisen, och det kan vi inte bortse ifrån.
Polismästarn.
Godmiddag. - Kommissarien.
Jag har hört att Olivia Reeves har erkänt mord.
Ja, hon sitter i cellen, men....
Då är utredningen avslutad,
vilket betyder att du kan ta kvällsflyget hem.
Jaha.
Saken är den, att jag inte är helt säker
på att Miss Reeves gjorde det.
Men du sa ju nyss att hon erkänt.
Ja, jag vet.
Men, har du några andra teorier
om vem det var om det inte var hon?
Jag vet inte ännu vem som kan ha gjort det.
Eller hur, för den delen.
Eller, för att vara ärlig, varför.
Kommissarien, du har tre timmar kvar på den här ön.
Jag föreslår att du klarar upp det här nu.
Vi har fått svar om vapnet
som Olivia använde för att skjuta Robert.
Var det inte det?
Räfflorna på kulan som hittades i Robert Garwoods kropp,
kommer inte från den revolvern.
Så Olivias pistol avlossade inte kulan som dödade Mr Garwood?
Nej, men var finns pistolen som gjorde det?
Och vem avlossade den?
Jag förstod att vi fått det om bakfoten.
Och vad gör vi nu då?
JP, killen som Precious köpe vapnet av -
rapporterade du det till Guadeloupe-polisen?
Ja, jag tror att de redan har haffat honom.
Jag vill att du tar båten dit nu, och pratar med honom.
Ta reda på vem mer han sålt en pistol till i Saint Marie den senaste månaden.
Ja, sir.
Medan JP gör det,
ska vi besöka brottsplatsen igen.
Om det fanns ett vapen till,
så måste det ju finnas en mördare till.
Ska vi säga åt honom att han glömt att smöja på solskyddet?
Jag tror inte att det är rätt tillfälle nu.
Och skottet, avlossat från det avståndet,
rakt genom hjärtat - oerhört precist -
Ett snabbt och brutalt mord.
Och det var planerat.
Visst var det så.
De visste exakt vad de gjorde.
Jag vill att du...
gömmer den här åt mig.
Han plågade henne. Utnyttjade att hon var blind.
Jag gick fram till honom, och sköt honom.
Äntligen blev vi överens, och njöt av varandras sällskap.
Robert kunde inte lämna dig, för han hade ingenstans att ta vägen.
Ja. - Har du löst det, sir?
Ja, Madeleine, det har jag.
Ja, och det är knepigt.
JP, berätta vad du vet, men jag tror jag kan gissa vad.
Det här har verkligen varit ett knepigt fall.
Det måste jag erkänna.
Och fram till för 30 minuter sedan,
var vi övertygade att vi hade tagit Robert Garwoods mördare.
Men vi hade fel,
för trots alla bevis
som tycktes peka mot att det var Olivia Reeves
som sköt sin man - och dessutom hennes erkännande -
så var det faktiskt inte hon.
Men kommissarien...
jag laddade själv pistolen.
Jag tryckte av. Jag hörde det.
Jag kände det. Jag gjorde det.
Det är helt sant -
men det är en sak du inte känner till.
Skottet du avlossade var ett löst skott.
Löst? - Ett låtsasskott.
Det var inte du som sköt skottet som dödade Robert.
För när du var ute i vattnet och försökte ta dig iland,
såg Robert sitt tillfälle.
Han tog din pistol och tog bort de riktiga patronerna
och stoppade in en enda lös patron.
Och när du sköt,
..så föll han mycket riktigt till marken som om han vore död, men...
Han låtsades. - Nej, han är död.
Ambulanskillarna sa att han sköts i hjärtat.
Och de hade rätt. Han blev skjuten i hjärtat,
men inte av Olivia Reeves,
för en minut efter att Olivia skjutit det lösa skottet,
sköts Robert av det riktiga skottet,
av sin egen son.
Eller hur, Archie?
Vad?
Nej, det är ju inte riktigt klokt.
Okej, vi tar det från början.
Under de senaste åren hade din far, Robert Garwood,
blivit en bitter, olycklig och arg människa.
Ilskan han börjat känna mot sin fru, fick honom att
börja plåga och mobba henne.
Han nästan dödade henne,
vilket gjorde att Olivia kände sig tvungen att skydda sig själv.
Så hon bad sin vän Precious
att skaffa en pistol åt henne, eller hur?
Ja.
Men det är en del i det här
som jag tror att varken Olivia eller Precious,
var medvetna om.
Och det var att Robert visste...
..att du, Olivia, hade den här pistolen.
Jag vet inte hur han kom på det,
Kanske han hörde er prata om den, eller
råkade se den, gömd i en väska,
men jag tror han visste att du var livrädd
och hade medel att skjuta honom.
Så han tänkte ut en plan
för att anvanda den här informationen i eget syfte.
Det var därför Robert Garwood skaffade en pistol till.
Den måste vara av samma modell och kaliber
som den Olivia hade.
Och också, och det var viktigt, en ljuddämpare till den.
Men varför? Jag förstår inte.
För planen den morgonen,
var att Robert Garwood skulle göra ett försök på sin fru.
För att kunna göra det måste han provocera Olivia
att skjuta honom med den här pistolen.
Det var därför han lämnade henne ute i vattnet -
så att hon var rädd, sårbar och arg,
och när hon kom iland, retade henne så mycket
så hon skulle skjuta honom - vilket hon gjorde -
men bara med det lösa skottet
som han laddat den här pistolen med.
Vilket naturligtvis inte skadade Robert,
men fick Olivia att tro att hon dödat honom.
Olivia lämnade sedan stranden,
och lämnade Robert, utan att hon visste det, i högsta grad levande.
Sedan, när Archie och Precious upptäckte Olivia
några ögonblick senare,
så bad Archie en ovetande Precious
att följa Olivia tillbaka till huset.
Men varför?
Så att du skulle bli ensam på stranden med din far,
för planen, som ni två tidigare gjort upp,
var att du skulle använda det andra ljuddämpade vapnet
för att skjuta Robert.
Men inte för att döda honom,
bara att skada honom.
Det här är ju löjligt.
Ni kan inte bevisa nåt av det här.
Jo...
det kan vi.
Vi har en konstapel på Guadeloupe.
Han har talat med mannen som sålde pistolen till Precious.
Samme man sålde en exakt likadan pistol till din far.
Han var mycket hjälpsam.
Han berättade också att en ung man följde med Robert Garwood
när det träffades här i Saint Marie för att köpa vapnet.
Och konstapeln visade också ett foto,
och han identifierade den unge mannen som dig, Archie.
Och jag vet inte riktigt hur planen såg ut,
men jag antar att om den gått som Robert tänkt sig,
och att han skulle bli sårad och Olivia säker på att hon skjutit honom,
och att hon därför senare måste erkänna att hon försökt döda honom -
erkänna mordförsök,
vilket skulle innebära fängelse på livstid.
Och sedan skulle Robert kunna göra vad han ville.
Eller hur, Archie?
Pappa sa att han skulle skilja sig och ta alla pengar han kunde.
Sedan skulle han resa tillbaka till England
och använda sig av rubrikerna i pressen,
om Livvies mordförsök,
för att få igång sin karriär på nåt vis.
Så Robert köpte pistolen och gav den till Archie
med en enda tanke.
Att sätta dit Olivia för mordförsök,
och sedan skörda frukterna.
Vad gick då fel?
Jo, Archie, när du kom till stranden för tre dagar sedan,
så hade du andra planer.
Du höjde pistolen...
sköt från 6 meters avstånd
men i stället för att skada honom, som planerat
så sköt du ihjäl honom.
Pappa har aldrig brytt sig ett skit om mig.
Aldrig.
Han har inte visat mig nån kärlek.
Eller brytt sig om mig.
Ändå kom han hit, i hopp om att han , efter alla dessa år,
kanske, men bara kanske, hade förändrats.
Och när han bad dig hjälpa honom att sätta dit Olivia för mordförsök,
och sedan dela belöningen med honom,
så förstod du att han inte alls hade förändrats.
Han bjöd bara hit dig för sina egna egoistiska skäl -
att hjälpa honom med hans plan.
Det var då du insåg att den ende, vars kärlek du så länge längtat efter
under alla dessa år,
hela tiden bara tänkte på sig själv.
Och det var därför du dödade honom.
Ja, då ska vi tillbaka till stationen.
Och jag har besällt taxi åt dig till flygplatsen.
Den är här när som helst. - Tack.
Tack då, sir, och lycklig resa.
Tack, Ruby.
Tack. Och lycka till med allting.
Tack, Madeleine. Detsamma.
Det har varit...
Tja...
För oss också.
Vi går.
Hej då.
Du är ledsen, va?
Kommissarien?
Det är en sak jag undrat över sedan vi träffades.
Om mig?
Det där du sa om att den här ön sätter krokben för en.
Du flyttade hit strax efter att du förlorat synen, eller hur?
Det stämmer.
Men det måste väl, efter det som hände dig,
varit enklare att bara stanna där du var?
Nånstans där det var hemtamt och säkert?
Ja, jag kunde ha stannat kvar i London
och fortsatt att arbeta i viss utsträckning, men...
jag vet inte...
Nånting inom mig ville ha en nystart.
Och jag tänkte att...
..även om jag inte kan se solen mer...
..så vill jag åtminstone känna den.
Och så reste jag hit.
Att åka hem...
..det skrämmer mig
Jag trodde att du ville det? - Det gjorde jag.
Men så drack jag rom, och dansade på stranden.
Stanna kvar då.
Det skrämmer mig ännu mer.
Och där är min taxi.
God middag, kommissarie Hooper.
Godmiddag, polismästarn.
Nu när fallet är uppklarat, kanske du vill veta
hur det gick på provet till inspektör?
Ja...
det vill jag, sir.
Och...
hur tror du det gick?
Nja...
Jag tyckte det var svårt. Riktigt svårt.
så jag antar...
..inte så lysande?
Intressant.
För ända sedan Saint Marie-polisen bildades,
har du fått det högsta betyget
som nån nånsin fått tidigare på den här ön.
Ursäkta, vad sa du, sir?
Du är godkänd, med utmärkt beröm.
Men jag är nyfiken på varför du trodde att du blivit underkänd.
Jag vet inte, jag...
jag bara gjorde det.
Du är en utomordentlig polis, JP,
Och du kommer att bli en utomordentlig inspektör.
Det märker alla, utom du själv, tydligen.
En inspektör är ingenting utan självförtroende.
Så jag vill att du lovar att du från och med nu
börjar tro på dig själv, lite mer.
För inspektör Hooper. - Tack.
För inspektör Hooper. - Tack så mycket.
Jag är så stolt över dig.
Och adjö, DI Neville Parker.
Ja.
Neville. Vad gör du här?
En bra fråga.
Varför inte komma och...
Ja, det kanske jag borde...
Se här, vem som är tillbaka.
Kommissarien.
Varför sitter du inte på planet?
Jag har faktiskt frågat mig själv samma sak.
Fortsätt.
Min mor säger alltid...
..att ibland måste man slå sönder nånting
innan man kan börja reparera det,
och jag vet att kommer att bli svårt
och att jag kommer att se bedrövlig ut
och att jag kommer att känna mig förskräcklig hela tiden, men...
jag är less på att leva som jag måste,
och inte på det sätt jag vill.
Så du tänker stanna? - Nej, gode gud.
Det jag vill säga är...
..att jag gärna blir er kommissarie permanent,
om ni vill ha mig?
Vi skulle uppskatta om du blev vår nye kommissarie.
Eller hur, farbror Selly?
Han är en ypperlig kriminalare,
som du själv sa.
Jag antar...
att eftersom ingen mer passande har visat sig...
kan vi anställa dig på nån sorts löpande avtal.
Om vi måste.
Jaha...
välkommen tillbaka till paradiset, sir.
Vi måste fira det här med en drink.
Jo, Catherine, det är vänligt, men...
jag måste faktiskt ringa min chef
och låta henne få veta att jag inte kommer tillbaka
och så måste jag till apoteket
och hämta en del grejer.
En hel del att ordna.
Så vi ses i morgon, okej?
Vi ses.
Catherine...
En mycket stor rom,
om det går för sig.
Svensk text: Myrsveden.